EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Elleve og gjengen har stengt porten til Opp ned,
men tankeflåeren ble, og kretser illevarslende over Snøballet.
I vårt siste kapittel er det siste gang vi fordyper ossi Stranger Things 2,
og jeg gleder meg til hva som kommer.
Nå på Beyond Stranger Things. Det er gøy å si det,
men jeg sier det hver gang, så kan dere?
Spoilere følger.
De gjorde det bedre. Vi setter i gang.
VELKOMMEN TIL HAWKINS
PORTEN STENGES
Med meg rundt bordet,
for å avslutte samtalen om alle ting Beyond Stranger Things.
har vi Natalia Dyer, eller Nancy; Millie Bobby Brown, eller Elleve
og Noah Schnapp, som spiller Will.
Vi har produsent og regissør av mange episoder, Shawn Levy.
Og serieskaperne, Matt og Ross Duffer.
Takk for at dere kom til vår versjon
av å stenge porten. Jeg begynner med Noah.
Hvordan var det å gå inn i Wills verden denne gang?
Denne sesongen var Will sitt normale jeg, rolig og sjenert.
Men det var et monster inni ham, det onde…
…som omringet ham.
Det burde de ikke ha gjort. De burde ikke ha gjort ham sint.
Jeg måtte se for meg
å være to ulike personer.
Men på en diskré måte og ikke slik:
"Jeg er Will!"
Slik hadde jeg gjort det.
Derfor fikk jeg ikke rollen, for jeg ville bare vært en zombie.
Det er fantastisk å se.
Du blir gradvis besatt,
fra episode til episode er du litt mindre Will, og litt…
Da vi først planla sesongen, skulle Will bli ond i episode fire.
Det hadde jeg glemt. Onde Will skulle egentlig drepe noen.
- Hva? - Midt i sesongen.
Sa jeg ikke det?
I scenen da du snakket om Mr. Baldo…
I et tidlig utkast
skulle onde Will drepe Bob.
Han skulle drepe Bob.
Det ville vært den onde deg.
- Tankeflåeren. - Du ville følt skyld.
Denne gangen stakk jeg ikke.
Jeg så bare på Mr. Baldo
og det dumme ansiktet hans, og sa: "Stikk av!"
Jeg engstet meg for besettelsen.
Det har blitt gjort så ofte.
Det tok litt tid å tenke ut en unik måte å gjøre det på.
Denne besettelsen utviklet seg i løpet av fem timer.
Og den er ikke komplett før helt på slutten av episode ni.
Så til og med i episode åtte,
som er en av mine favorittsekvenser,
og Noah er fantastisk,
prøver de å nå Will og få ham ut, men han er ikke der.
Om du er der inne, vær så snill… Snakk med oss.
Vær så snill, vennen. Kan du gjøre det for meg?
Vær så snill.
Jeg er så glad i deg.
Slipp meg løs.
I hyttescenen er det mange karakterer.
Joyce er på en stor reise på det tidspunktet.
Det var en intens scene, fordi han her
var så troverdig.
Det var skummelt å se på nært hold.
ORIGINALT OPPTAK
Du stikker ham med en ildrake…
Som man jo gjør.
Som en jo gjør.
Det er et av de øyeblikkene hvor du tenker
- at dette er idiotisk. Fordi… - Herregud.
Hun stakk ikke Noah med en ildrake.
Vi hadde Noahs dummy fra i fjor.
Den ser utrolig ekte ut. Jeg filmet…
Du sendte meg en video.
Hvis du filmer det raskt, ser det akkurat ut som Noah.
Jeg filmet Noah, og slo ham skikkelig hardt.
Vi fikk vi noen til å gjemme seg under senga og riste den i smerte
idet hun stakk den, og litt røyk kom ut. Vi forsøkte å få til timingen
- mens noen ristet … - Natalia er dårlig til å sikte, så hun…
Om rett skal være rett,
så er du i scenen og må se for deg alt som har hendt,
alt som skjer, han er besatt, det er tung pusting og du prøver å spille,
og så tar du ildraken
og stikker den lille X-en der røyken er.
ORIGINALT OPPTAK
Du må treffe der.
På en overbevisende måte og rygge unna.
Og ikke le når dummyen …
Alle var fra seg,
og alle syntes det var fælt å se på, unntatt meg.
- Jeg sto der og gliste. - Du lo hele tida.
- Alle trodde du var helt syk. - Folk begynte å lure…
På din mentale helse?
…om noe var galt. Jeg nøt å se et barn med sterke smerter.
Det er alt…
Nå skjønner jeg mye av det dere har oppi hodet.
Det var som Sam Rami, Evil Dead. Så morsomt.
Akkurat slik jeg ville ha det. Noah var god.
- Hvorfor skulle jeg ikke smile? - Men du gjør det ofte.
Hvis noen gjorde noe rart, hørte vi: "Ja! Kjempebra!"
Spesielt Shawn. Du bare hyler.
Alle blir begeistret.
Når noe blir levende på den måten er det spennende.
Mye bedre enn det du hadde forestilt deg.
Du må jo bare være begeistret for dette.
Tross dysterheten, er det spennende.
Vi har snakket litt om at Snøballet var planlagt på forhånd.
Det er noe annet å avslutte historier.
Sesong en avsluttet med mange spørsmål.
Ubesvarte spørsmål. Så denne gang ville vi avslutte alt.
Det er selvsagt et lite hint på slutten.
En vet jo aldri.
Det er fortsatt noen problemer. Men…
Bare noen småting.
Snakker du om avslutningen?
Som det enorme monsteret som kretser over skolen.
Ting som det.
Denne avslutningen
viser hvordan disse karakterene utviklet seg,
spesielt de som sitter her,
til det de var ment å bli.
Det er helt sant.
Det var gøy å se all puslingen.
I kapittel fire tror jeg nesten alle karakterene hadde et puslespill.
Enda en avsløring på aftershowet.
At hun pusler…
- Alle pusler. - …mens de andre gjør klar hytta.
Det er derfor Bob tar med puslespillene.
Da jeg var syk som barn, og jeg var syk hele tiden...
var ingenting bedre enn hjernetrim.
Så fine.
- Og Joyce tenkte: "Ja, kanskje…" - Men du utviklet dem.
Det er nesten en evolusjon
i hvordan hun løser dem. Du har Joyce fra julelys til
fargestifttegninger. Og hun løser problemene annerledes.
I neste sesong legger hun kanskje ikke ting over hele huset.
Det er ikke en sesong av Stranger Things hvis vi ikke ødelegger huset.
Moro å ødelegge det huset. Folk som kom på besøk
stirret helt forvirret.
Det er like moro hver gang.
Elsker Sean Astins reaksjon da han så huset
fullstendig dekket av tegninger.
Jeg elsker spill,
så et av mine favorittøyeblikk er når det går fra,
bekymring for Joyce,
- til at han ikke klarer å la være. - Ja.
Skjønner. Det er Lake Jordan.
Om det er Lake Jordan, kan man sikkert finne…
Ja, det er Sattlers steinbrudd.
Om man følger det naturlig…
Jeg tror han bare ser det som et spill.
Og langsomt innser han at dette faktisk er et ekte…
Noe alvorlig foregår.
Alle de greiene i tunnelen… "Vi er inne i tegningen hans."
- Det var Sean. - Hva mener du?
- Ren improvisering. - Var det?
…tunnelene.
Er dette Wills kart?
- Hopper. - Er vi i kartet til Will?
Hopper!
Han kan spille en rolle, men forstår hvordan historien fortelles,
så de små improviseringene hans
var en bit av en større del.
Han er flink når det gjelder sånt.
Bobs død betyr selvsagt mye for neste del av historien.
Det er det som driver Joyce senere.
Men la oss snakke om
den generelle tankegangen bak en karakters død og historie.
- Du har vært døden nær to ganger. - Du burde ikke dø nå.
Vi må gi Will en pause.
- i sesong tre. - Han kommer til å henge og ha det gøy.
Han ber bare vennene sine ta seg av det. Mens han…
- Mens han er hjemme og strikker. - Det er vanskelig å skrive, særlig Seans…
Det var alltid meningen at Bob skulle dø.
Da vi kom til den episoden,
hadde jeg et mentalt sammenbrudd.
Dette er også midt i produksjonen,
mange timer med skriving, og jeg tenkte: "Vi kan ikke miste Bob."
Jeg elsket det lille ekstra han ga serien.
Det økte innsatsen.
I filmer er det alltid det samme.
Du har en viss peiling på hvem som klarer seg.
Jeg liker uforutsigbarheten på TV. Men det er tøft,
for du blir glad i disse karakterene
og skuespillerne.
La oss se hva Sean Astin hadde å si om Bobs bortgang.
I alle store serier
er det noen som må bort.
Jeg vet ikke om de visste at Bob skulle dø fra starten av.
Jo, det visste de.
Men de utsatte det,
kanskje han dør i episode fire eller fem…
Så jeg sa: "Jeg blåser i om jeg varer i to episoder
eller fem sesonger.
Bare vær så snill å la Bob,
stakkarslige Radio Shack-Bob, la ham gjøre noe heltemodig."
Jeg tror jeg sa "heltemodig" 35 ganger,
til de så på meg og sa: "Det holder. Vi vet hva ordet betyr."
Jeg kunne ikke bedt om en bedre død.
Jeg sier ofte at alt en skuespiller kan håpe på, er en god død.
Og Bob får virkelig muligheten til å være en helt.
- Det gjør han. - Han følte det.
- Han ville ha en minneverdig dødsscene. - Den skulle ikke være så voldelig,
men han snakket om Haisommer og at Quint ble revet i filler.
Så jeg sa: "Greit, vi gjør det."
Én voldelig ting til, men det begynte å bli litt mye.
Men Quints død er…
Haisommer har 6-årsgrense. Kan ikke tro at den har det.
Hva var det du ikke kunne gjøre?
Han fylte munnen med blod og spyttet som en geysir.
Jeg husker jeg så det på skjermen. Det var utrolig. Jeg var der.
Hele kvelden var tøff, om enn litt tåpelig.
En av manusforfatterne våre var innom,
bare for se hvordan det er på settet.
Og hun hadde den perfekte størrelsen for en demohund.
Så vi spurte om hun var villig til å angripe Sean.
Seriøst?
Dette er sprø opptak.
BAK KULISSENE
Alle håndbevegelsene hennes er faktisk…
ORIGINALT OPPTAK
Når hun står over ham, angriper hun om og om igjen, i to og en halv time.
- Hun var dekket av blod på slutten. - Men elsket det?
- Hun elsket det. - En selvfølge.
"Jeg angrep Sean Astin."
Men det var intenst. Skrikene hans var forferdelige.
Jeg tror det hjalp. Du kan se det på Winonas reaksjon.
Sånne greier går innpå Winona.
Sean var dekket i blod.
Jeg vil spørre deg om et valg.
Joyce valgte å ikke dra med Bob.
Hvorfor flytter hun ikke fra Hawkins?
- Det er ting som holder dem her. - Men jeg tror
de hadde flyttet om Bob overlevde. Jeg tror hun ville dratt.
Det gjør det mer hjerteskjærende.
Og han var så nær.
David Harbour kunne ikke være her, men vi spurte ham hva Hopper synes
om Bob og Joyces forhold.
La oss se hva han svarte.
Tror Hopper at Joyce og Bob passer godt sammen?
Absolutt ikke.
Jeg skjønner tankegangen.
For hun var helt klart i et nedbrytende forhold med Lonnie.
Hun er veldig beskyttende overfor Will,
så hun har valgt en fyr
som vil være veldig…
…veldig snill mot henne og Will,
være en slags nerdete farsfigur,
men…
Fansen kaller dem "Jopper", eller noe. Alle vil at Joyce og Hopper blir sammen,
og jeg er enig, for de er to fortapte mennesker som trenger hverandre.
Jeg har alltid sammenlignet forholdet med
Chinatown med Faye Dunaway og Jack Nicholson.
På slutten av sesongen diskuterte vi
om de kunne bli sammen.
"Hva tror du kommer til å skje?"
Bob er død, hun er trist, og han tar henne inn på soverommet.
Han kan ikke være en så stor dust.
Det korte svaret er at sex med Hopper ville være bedre enn med Bob.
Upassende.
Stakkars Bob.
Herregud.
Hvis noe skjedde…
Det var et typisk Hopper svar.
Du store.
Jeg må si at jeg elsker ideen om Joyce og Hopper.
Når de deler en røyk på slutten, får du følelsen av
at de har en felles historie.
Og kanskje det er noe der. Som seer er jeg…
Jeg er spent på hva som skjer med dem.
Det ville etterhvert føre andre karakterer sammen.
- Du har Hopper-forbindelsen. - De ville blitt bror og søster.
- High-five. Vi blir søsken. - Elleve og Will blir stesøsken.
- Og så vil du ha… - Herregud.
Det stemmer.
Så vi har nesten brakt alle sammen.
- Det ville være så rart. - Veldig rart.
- Vi kan aldri krangle. - Hun ville kastet deg rundt.
Det er sant.
Om ikke du har krefter.
- Jeg skal tie. - Vi har ond mot ond.
Ond mot god ved bordet
Jeg vil begynne å legge opp til vår lille finale.
Den økte kraften Elleve innehar,
ser vi i det svevende øyeblikket.
Det var en morsom scene. Det var mye som skjedde.
Det var veldig høylytt,
og jeg som skriker.
Så sier Matt: "Kutt!" Men jeg hørte det ikke og skrek videre.
Du hadde ørepropper.
- Jeg hadde øreplugger, så… - Du var høyt oppe.
Veldig høyt oppe, men det jeg likte best var
var slutten, når Hopper holder meg.
Du var flink.
Du var så flink.
Det var sånn det føltes med pappa,
da han bar meg ned gangen.
Det var den samme forbindelsen. Jeg følte meg utslitt og…
Jeg vil bare ha en klem.
- Han trøstet deg. - Jeg tror pappa var en varm fyr,
- og han elsket meg innerst inne. - Varm? Interessant.
- Visste ikke at du følte det slik. - Stockholm-syndromet…
…heter det.
Nei. Folk syntes han var kald, men jeg er sikker på at Elleve hadde
et godt bånd til ham.
- Komplisert forhold. - Han var…
Jeg vet ikke om jeg har rett. Var han den første som holdt meg?
Interessant.
- Ja, det er mulig. - Interessant spørsmål, ikke sant?
Du vil alltid ha et bånd til den første som holdt deg…
- Gir mening. - …som baby.
Så derfor føler jeg at vi har et godt bånd.
Jeg har samme bånd med Hopper.
En godt bånd? Ville ikke brukt ordet "godt".
Dette er flott. Det er derfor dette er godt skrevet.
Når hver karakter forstår
at selv en skurk kan være tiltalende.
Det er derfor Matthew blir så sint når folk kaller ham ond.
Jeg tror folk ser ham slik.
Han vil få frem mine ypperste krefter.
Oppfører du deg ikke, kaster han deg i en boks.
- Han vil at du skal drepe en katt. - Ja, men hør.
- Det er det… - Hvilken familie er ikke rar?
Uten pappa ville ikke Elleve vært den hun er.
Hun ville ikke kanalisere sinnet, hun ville ikke finne ting…
Samtalen ble fascinerende.
- Unnskyld. Men det er min mening. - Ett av mine favorittøyeblikk i sesong to
er når du krangler med Hopper og sier: "Du er som pappa." Og Davids reaksjon…
Du er som pappa!
Er jeg?
Er jeg som den gale jævelen?
Det er åpenbart at vi forlater henne med økte krefter.
Hva betyr det for fremtiden?
Det er et komplisert dilemma.
Alle vil at hun skal ha muligheten til å leve
et normalt liv.
- Klar for den virkelig verden. - Hun er en tenåring med økende krefter.
Forferdelige greier.
- Jeg tror ikke Elleve ville være sånn. - Ser for meg at ting ikke ville gå bra.
Jeg skulle bare ønske
jeg fikk én scene med Noah. I våre scener er du død eller bevisstløs.
- Nei, jeg er alltid… - Disse to er veldig gode venner.
I serien er det ikke et forhold mellom de to.
- Dere havner kanskje under samme tak. - Det er måter å…
De er så forbundet i serien.
Men de snakker aldri ansikt til ansikt.
De har en slags felles… En rar forbindelse.
Når jeg er i Opp ned, er han i verdenen.
- Når han er i Opp ned… - Det er sant.
Jeg ville også snakke om mammascenene
med Terry Ives.
Da sesong en var over, trodde jeg ikke
jeg ville komme tilbake.
Men de fortalte meg at jeg skulle være med David,
og Shawn sa: "Og du skal være med mamma,
men jeg kan ikke si mer."
- Shawn er den verste. - Til å forsnakke seg?
Jeg er en gående spoiler.
Jeg er en stor risk.
Ja, men hør her…
Det var gøy å jobbe med et nytt perspektiv av Elleve.
Hennes sårbare side med moren.
Det var moro.
Jeg liker å snakke om hvor karakterene mener de står nå.
Hvor tror du Nancy er etter dette?
Denne store traumatiske hendelsen… Jeg tror det er noe…
Nå som alle vet at Barb er død,
er det mye følelsesmessig bagasje som må håndteres og deles ut.
Så har vi Steve-Nancy-forholdet,
- og Jonathan-Nancy-forholdet. - Jancy.
Jancy og Stancy.
- Heia Stancy. - Heia Jancy.
- Hva sa du? - Stancy.
- Stancy? - Stancy.
Modig uttalelse.
Modig uttalelse. Send det ut i universet.
- Og Opp ned. - Herregud.
Vi får et glimt av det onde som ennå lurer.
Tror dere noen er klar over det?
Eller er dette utenfor Snøballet og bare for oss?
I år bestemte vi oss for
å ikke la folk starte reisen.
På slutten av fjoråret, startet vi…
Du ga små hint om hva som skulle skje.
Hva hver karakter skulle være. Hopper, Elleve og Will.
Vi ville ikke gjøre det samme i år.
Jeg ville ikke stenge oss inne i noe
- vi ville angre på. - Gir mening.
Ideen om at denne tingen,
- denne tankeflåeren, ennå er der ute. - Will har åpenbart en forbindelse med den.
Selv om den er brutt, var du veldig nær den en stund.
Denne tingen er veldig bevisst
- på Elleve. - De har møttes ansikt til ansikt.
- Jeg er fortapt. - Jeg frykter for Elleve.
Du stengte ham ute.
Før vi stenger og smeller igjen porten
på Beyond Stranger Things, er det noe
jeg ikke rakk, men jeg gjerne vil spørre om.
Tror dere at det er plass et sted i fremtiden til å se
Mrs. Wheeler og Billy fortsette…
Jeg tror verden vil se det, verden trenger det.
Jeg tror det ville være hett.
Helt enkelt "hett".
- Absolutt. - Ja, Karen er ensom.
Du ser henne alltid med et glass vin…
Hun drikker hele sesongen.
Ted tilfredstiller henne ikke.
- Han er i den La-Z-Boyen - Hun kjenner ikke Billy.
Hun kjenner ikke hans personlighet, som kanskje er…
Hun bryr seg ikke engang.
De snakker nok ikke mye, så det er vel greit.
Blikket sa: "Jeg er med." Vi skriver det her og nå.
Jeg vil gjerne ha Jim i forfatterrommet.
De er klare for videregående.
Så vi trenger nye lærere.
Jeg har jobbet på college, så er det sagt.
Dere har vært fantastiske. Dette har vært gøy
for meg personlig, for jeg er en fan,
og jeg fikk se alle disse bak kulissene-greiene.
- Takk for at dere var så ærlige. - Takk for at du gjorde dette.
En fantastisk serie og fantastiske karakterer,
med utrolige prestasjoner og utrolig regi
over det hele, så… Det var alt fra Beyond Stranger Things.
Takk til deg der hjemme for at du ble med oss.
Ser dere i Hawkins.
Og trenger dere noe, rop: "Kode rød!"
Måtte bare.
Tekst: Cathrine Hvidsten Jenkins